O poveste adevărată în mare parte
DOAMNA DIN DUBĂ
Mirosul e drăguț,
cu urina ca minim component,
mirosul predominant sugerează interiorul unei urechi.
Sunt și haine umede acolo,
lână udă și ceapă, pe care o mănâncă crudă,
plus, ceea ce pentru mine e esența sărăciei,
ziare umede.
Aroma multi-aromatizată a doamnei Shepherd
e mascata de aplicarea liberală a diferitelor pulberi de talc,
cu lavanda Yardley mereu favorită.
Și, în prezent, e acest parfum elegant
ce domină al doilea subiect, concertul ei urât mirositor.
Dar cum pleacă, revine tema originală,
mirosul ei primar triumfător reafirmat
și rămas în casă mult timp după plecarea ei.
Spune-i.
Doamnă Shepherd.
Pe viitor, aș vrea să nu-mi mai folosiți closetul.
Sunt closete la capul străzii High. Folosiți-le pe acelea.
Alea miros și eu sunt foarte curată de felul meu.
Am o recomandare pentru o cameră curată, ce mi-a fost acordată acum mulți ani.
Și mătușa mea imaculată
zicea că sunt cea mai curată dintre toți copiii mamei mele,
mai ales în locurile ascunse vederii.
Scriitorul este dublu.
Unul care scrie și altul care locuiește acolo.
Și vorbesc. Se ceartă.
A scrie e a vorbi cu tine însuți.
Și am făcut-o toată viața mea
și cu mult înainte de a-i vedea casa acum cinci ani.
- 15? - Între 10 și 17.
Am crezut că ai o piesă în West End.
Casele astea au atâta potențial,
odată ce scapi de vechituri.
Poftim. Gloucester Crescent.
E o stradă bună mergând în sus.
Ai mașină mare? Ai o grămadă de spațiu.
Cu grijă...
- Doar câteva minute. - Bine.
Nu ești Sfântul Ioan, nu?
- Care Sfântul Ioan? - Discipolul iubit de Iisus.
Nu. Mă cheamă Bennett.
Dacă nu ești Sfântul Ioan ia ajută-mă să împing mașina.
Nu mai merge.
Cred că-i de la baterie. Am pus niște apă în ea, dar n-a mers.
A fost apă distilată?
Era apă sfințită, deci nu mai conta că-i distilată sau nu.
Desigur, e posibil să fie și de la ulei.
Ăla nu-i sfințit?
Ulei sfințit? Ar fi cam scump pentru o dubă.
Vreau s-o împing până după colț.
Vrei să mergi departe?
Posibil. Încă nu m-am decis.
Fac stânga!
Gata?
Trebuie să ajung la capătul celălalt.
E la 1.6 km.
Am nevoie de asistență.
Sunt femeie bolnavă.
E posibil să fiu pe moarte.
Am nevoie de un loc unde să-mi odihnesc capul.
Cunoști un astfel de loc?
Pa-pa, doamnă. Ai grijă cum conduci.
Un scriitor s-ar bucura de o astfel de întâlnire, constituind o experiență.
Eu, trebuie să aștept și să reflectez.
Te-a văzut că veneai.
E bătrână.
Nu-l vezi pe Harold Pinter să împingă duba pe stradă.
Nu, nu sunt așa.
Dar sunt prea ocupat să nu scriu scenarii și să-mi duc viața mea nebună, creativă.
Da, trăiește-o tu că eu o scriu.
- Bine ați venit. - Bună ziua.
- V-ați mutat acum? - Da.
- A fost bine cu mutatul? - Da, mulțumesc.
Bravo.
E o casă drăguță.
Nu așa de mare ca a noastră, dar nu sunteți anexat.
Nu, sunt anexat casei din spate.
Mă refeream că sunteți singur.
Sickert a locuit odată pe stradă. Soția abandonată a lui Dickens.
Acum e obișnuitul amestec din nordul Londrei.
Publicitate, jurnalism, TV. Oameni ca tine, scriitori, artiști.
Aveți ceva pe țeavă?
Am o piesă în West End.
Sigur că da.
Cât a costat?
35.
- Dumnezeule. - Știu.
A noastră e de două ori mai mare, deci cam cât ar costa?
Noua noastră vecină nu va ajuta prețurile.
Da, ne-am cunoscut.
Anul trecut era pe Gloucester Avenue. Acum e rândul nostru.
Se pare că s-a stabilit la 66.
- Îi va deranja? - Sper că nu.
Ne place să credem că suntem o comunitate.
Mă bucur că am stat de vorbă.
La ce piesă lucrează?
Am văzut-o. Piesa aia conjugală.
Am uitat.
- Ăsta e gunoi, mamă. - Sunt lucrurile ei.
Ne-am gândit că v-ar plăcea niște pere. Sunt din grădina noastră din Suffolk.
Perele mă scot afară.
Plănuiți să rămâneți mult timp?
Nu cu chestia aia care cântă.
Știu ce gândești.
Cu toate astea, e bine să ajutăm oamenii fără adăpost.
Vreau să rămână așa. Simplu.
- Mănăstiresc. - Foarte.
- Ăsta e dormitorul meu. - Drăguț.
Deci îți place să joci în piese?
Ador.
Atât de englezesc. Exact ce vor oamenii.
Patul arată confortabil.
Poate mă poți ajuta cu decorarea.
Sigur. Prietena mea e expertă la pictură.
Bună, dragă. Semeni cu un personaj.
Da. Ăsta-i Camdenul.
Da! Vin aici zilnic. Predau. Și asfaltul e tabla mea.
Mai vând și creioane.
A trecut un tip zilele trecute.
A zis că creionul cumpărat de la mine
e cel mai bun creion de pe piață la ora actuală.
Văd că ai ceva împotriva magazinelor.
Eu? Cine a zis că era vorba de mine?
- Nu ești tu scriitoarea? - Nu neapărat.
Dar îți spun un lucru.
Sunt anonime.
Și costă un șiling! Mi-ai dat doar șase cenți.
Acolo scrie că "Sfântul Francis a lepădat bani de la el".
Da, dar era un sfânt.
Își permitea.
Ai naibii cerșetori!
Nu sunt cerșetoare!
Sunt liber profesionistă și domnul ăsta e vecinul meu.
Iar vă mutați? Nu ați stat mult.
Nu. Pentru că răsună muzica non-stop.
Lucy învață nivelele de bază.
Eu îmi fac griji de nivelul de zgomot.
Fă cu mâna, scumpule.
Pa, scumpule.
Să nu stai până târziu. Pa, scumpule.
Scuze legat de toate astea.
Festivalul de operă Glyndebourne.
Norocoșilor. Distrați-vă.
Ia uite. Iar se mișcă doamna.
Al cui rând va fi acum?
- Încetinește. - Nu vreau să ratez cortina.
- Doamna Vaughan Williams? - Nu. Familia Birt.
Nu!
62.
Nu. Cine?
Nu!
- Nu, dragule, noi suntem! - Oprește taxiul!
Scuzați!
Scuzați, nu puteți parca aici.
Am avut îndrumare. Aici ar trebui să merg.
- Îndrumare? De la cine? - Fecioara Maria. Ieri am vorbit cu ea.
Era înafara poștei din alee.
Ce știe ea de parcare?
Rufus, spune-i că mergem la Glyndebourne!
Am nevoie de o ruletă.
Trebuie să măsor distanța dintre roți și bordură.
3.8 cm e spațiul ideal.
Am dat de asta în revista "Automobilism catolic"
la "Sfaturi despre parcarea creștină".
Asta nu-i o parcare creștină. E o libertate.
Rufus.
Încerci să fii drăguț și unde ajungi?
Scumpule.
N-ai stat mult în față la 66.
Nu cu zgomotul ăla.
Sunt și ei cu muzica?
Cine?
61.
Nu. Se duc la operă. Ești bine?
Cu toată lista de lucruri de făcut,
cred că fac pe mine.
Vă pot folosi closetul?
Nu! Jetul de apă vine rapid.
Nu mă deranjează.
Unde e?
Mulțumesc.
Am o întâlnire la BBC.
Despre ce?
E legat de ceva ce scriu.
Am crezut că vii.
Într-o săptămână sau două.
Sunt singură.
Știu că ești singură.
Cu toții suntem singuri.
Pot să vin eu acolo? E o casă mare?
Nu chiar. Nu ți-ar plăcea. Are prea multe scări.
Acum există lifturi.
Mai ești pe fir?
Da.
A venit tipul cu piciorul.
- Cine? - Tipul cu piciorul.
Adică pedichiuristul?
- Ai notat asta. - Nu.
Ți-am dat scenariu. Sunt material brut.
Nu, nu ești.
Mam.
Ești bine?
Da. E duba de vină.
- E cam mic spațiul. - Îmi imaginez.
Ești înaltă.
Soțul meu era înalt. Sunt doamna Vaughan Williams.
Nu vă voi da mâna că e murdară de la grădinărit.
Ce, compozitorul? Greensleeves?
Printre altele.
De ce? Vă place muzica? Nici măcar nu știu cum vă cheamă.
Sunt doamna Shepherd.
Dar nu vreau să discut de asta. Sunt incognito.
Ce-am vorbit e în siguranță.
Shepherd. A condus ambulanțe în război.
De unde a apărut?
- Și a fost și călugăriță odată. - Călugăriță?
La mănăstirea de pe strada noastră.
Cu toții avem ceva de ascuns. Cumnatul meu e polițist.
Ăsta e Camdenul! Oamenii se spală aici. Ca și mine.
- Ar fi un subiect bun. - Pentru ce?
Pentru una din piesele tale.
Nu uita, eu am venit cu ideea!
Nu...
Scriu legat de Mam deja. E suficient o bătrână.
Eu trăiesc, tu scrii. Așa funcționează.
- Da, doar că nu fac mult. - Ce?
Nu trăiești. Pune-te în ceea ce scrii.
Cum? Amândoi suntem blânzi.
Doamnă Shepherd? Eu sunt Lois. Asistenta socială.
Nu vreau asistentă socială. Voi asculta în reluare "Ceva întrebări".
V-am adus niște haine. Ne-ați scris că vreți o haină.
Nu când e emisiunea "Ceva întrebări". Sunt o femeie ocupată.
V-am cerut doar o haină.
V-am adus trei, dacă doriți să vă schimbați.
Unde să pun eu trei haine?
Verdele nu-i culoarea mea.
Ai un baston?
Se ocupă Consiliul. S-a luat la cunoștință.
Mai durează?
Da. E unul din bastoanele noastre speciale.
Nu vreau un baston special.
Vreau unul obișnuit, dar mai lung. Trage ușa.
Dacă vreau să iau legătura cu dumneavoastră pe cine să sun?
Poți încerca la domnul Bennett la 23.
Doar să nu-l iei în serios. E un comunist.
Ai încercat oamenii de pe partea opusă? Sunt mai aproape.
Au zis că nu-i înrudită cu ei. Cu dumneavoastră e înrudită.
Așa au spus? "Înrudită"?
Nu, eu am zis asta.
Au spus că ești amicul ei.
- A fost prietena ta. - Iisuse.
Folosește closetul dumneavoastră?
Doar când e o urgență.
Asta îi dă dreptul.
Am fi foarte fericiți dacă s-ar muta.
"Noi"?
Camdenul.
Am luat de toate.
Șerbet de lămâie, Cup-a-Soup, whisky în miniatură.
Ăsta e medicinal.
Părea foarte înțelegătoare asistenta socială.
Nu suficient.
I-am cerut un scaun cu rotile și ea ce mi-a adus?
Un baston.
Și mi-a zis că nu primesc alocație dacă nu am o adresă?
"Duba, Gloucester Crescent". Asta nu-i o adresă?
Trebuie să fie o casă.
O rezidență.
Oricum, s-ar putea să plec curând.
Pentru cât timp?
Broadstairs.
De ce Broadstairs? Ai familie acolo?
Nu.
Ai familie?
Am nevoie doar de aer.
Am văzut un șarpe azi dimineață. Venea dinspre alee.
Un șarpe cenușiu și lung.
- Era un șarpe boa constrictor. - Nu.
Arăta veninos.
Se ținea aproape de zid
și am avut impresia că atacă duba.
Nu, doamnă Shepherd...
M-am gândit să vă avertizez, să fim în siguranță.
Am mai avut întâlniri razante cu șerpii.
Doamnă Shepherd, nu sunt șerpi boa constrictor în Camden.
Mă faci mincinoasă? Recunosc unul când îl văd.
Ești bine, dulceață? Arăți minunat azi, iubire.
Nu mă lua pe mine cu "dulceață".
Sunt o femeie bolnavă! Posibil chiar pe moarte.
Capu' sus iubire, cu toții trebuie să plecăm odată și odată.
Miroase ca și cum tu ai fi plecat deja.
N-am crezut în șarpe, mai ales că avea să atace duba.
Numai că a doua zi, a fost o spargere la pet shop.
Deci e posibil să fie un șarpe în libertate.
Dumnezeule.
Desigur că m-am simțit vinovat.
Giles!
Un scriitor adevărat ar fi întrebat-o de întâlnirile razante cu șerpii,
doar că se pare că a plecat.
Cât poți de repede, iubire.
Cobor. Nu mă zori!
Cămășuța de noapte?
Asta nu-i o rochie de seară.
Încă n-a ajuns moda asta la Broadstairs.
Și eu cunosc legea. Nu pot fi arestată că port o cămășuță de noapte.
Ce căutați în Broadstairs?
Îmi văd de treburile mele!
Alan! Vino încoace!
De ce?
Sunt păsări mari pe gard.
Nu sunt. Nu-i nimic pe gard. Îți imaginezi lucruri.
Ba sunt.
Și erau aliniați pe gard patru păuni.
Deci, șerpi boa constrictor pe stradă, păuni pe gard.
Părea că atât la poarta de nord cât și la cea de sud a vieții mele
stătea o femeie smintită.
- Doar că ai zis că nu sunt. - Ce nu sunt?
- Smintite. - Nu în acest caz particular.
Și nu sunt la fel, Alan. Mam și doamna Shepherd.
Nu, Alan, nu sunt. Dar sunt bătrâne amândouă.
Se pare că asta e nișa mea.
În timp ce cronica contemporanilor mei
are prima tentativă de a investiga sexul opus,
sau aventurile lor în lumea jurnalismului,
eu sunt prins cu bătrâne.
Bine. Țin o agendă.
Dar e puțin probabil.
Nu e un proiect. Nu e pe țeavă.
Nu vreau să scriu despre ea.
E ceva ce se întâmplă.
Și despre ce vrei să scrii?
Vreau să scriu despre spioni.
Spioni?
Da, vezi? Crezi că sunt într-o ureche. Spioni, Rusia.
Nu pot să scriu mereu despre Nord.
"M-am născut și am crescut în Leeds, unde tata era măcelar."
"Și de mic mergeam adesea cu bicicleta cu treabă."
Nu-i Proust. Nici măcar J.B. Priestley.
Casele în Crescent erau construite ca vile pentru clasa mijlocie.
Și subsolurile sunt acum lărgite de cupluri cu concepții liberale,
dar nu se împacă cu prosperitatea lor.
Vină, într-un cuvânt.
Ce înseamnă că în anumită măsură o tolerează pe doamna Shepherd.
Conștiința lor e absolvită de prezența ei.
Crăciun fericit!
Trageți ușa!
Trageți ușa că-s femeie ocupată.
Cremă de zahăr ars.
Despre ce ai scris prima dată?
Despre școala publică. Ce voi americanii numiți școală privată.
Dar nu ați fost la școala publică.
Nu, dar am citit despre ea.
Și în continuare despre ce ați scris?
Sex. Și despre asta am citit.
Foarte bine.
Încetați!
Pleacă de lângă noi! Ea e!
Aveți vreo problemă?
- Fac gălăgie! - Sunt copii!
Eu sunt femeie bolnavă!
Chiar că ești!
Pleacă din stradă!
Treci! Porcule.
Domnule Bennett, am găsit o soluție să intru wireless.
Ce?
Vreau să particip la unul din programele de la radio.
Ceva pe care cineva ca dumneavoastră să-l poată face într-o clipită.
M-aș putea numi:
"Doamna din spatele cortinei", sau "O femeie din Anglia".
Mi-ai putea pune un pseudonim.
Văd că cortina este aici.
Un material verde ar fi de ajuns.
Am crezut că se telefonează.
Da, și?
E vorba de radio. Nu ai nevoie de cortină.
Da, vom rezolva problema cu sughițul când vine vremea.
Și când vin să mă pun în legătură cu civilizația.
"Civilizația"? Te referi la televiziune?
Da, viața sălbatică. Foamete.
Întreceri de câini de stână. Adică mă uit.
Mă uit pe geamul lui Curry, dar nu e ideal.
Cred că vă petreceți vacanțele în Franța.
Da.
Am studiat în Franța. Acum 35 de ani.
Înainte de război?
Ce război?
Al Doilea Război Mondial.
Da. Al Doilea Război Mondial.
Ce ați studiat?
Studiam incognito la Paris.
Dar ce?
Muzică.
Pianoforte.
Ai o bidinea? Mă gândesc să vopsesc duba.
E suficient și un mic spălător de vase.
- O pensulă nu vrei? - Am o pensulă.
E pentru primul strat.
Bine, a fost o călugăriță.
Numai că acum se pare că
e o muziciană și vorbește fluent franceza.
Cu siguranță nu e o vopsitoare,
pentru că azi, în pofida ploii,
se mișca încet în jurul casei ei mobile, atingând gânditor petele de rugină
cu mimoza zdrobită, mereu o umbră favorită.
Bună dimineața.
Nu folosește vopseaua care trebuie. Mașinile au vopsea specială.
Nu și asta. E vopsea catolică.
- Și mai și miroase. - Asta pentru că e amărâtă.
Și tu ai mirosi dacă am fi amărâți. Bună dimineața, Ursula.
- Bună, iubire. - Bună, scumpule.
Îmi spun mie cum să vopsesc.
Am câștigat un premiu pentru pictură când eram mică!
- Sunt bulgări, trebuie să o amesteci. - Am amestecat-o.
Doar că am niște prăjitură Madeira în ea.
Prăjitură sau nu,
toate vehiculele doamnei Shepherd au ajuns să arate de parcă li s-ar fi dat un înveliș
de cremă de ou nasoală, sau tencuita cu omletă.
Dumnezeiesc!
Totuși, au fost câteva ocazii în care a văzut-o cineva cu adevărat veselă,
și una din aceste ocazii era când vopsea.
Nici Jackson Pollock nu putea s-o facă mai bine.
Chiar și cu un burete de frecat tigaia.
Ce faci? Lasă-mi mașina în pace!
- Lini galbene. - Poftim?
Restricții de parcare.
- Ce plictiseală. - Va fi parcată ilegal.
Va trebui să se mute.
Priviți...
- E un ordin de mutare. - Știu.
Înseamnă că trebuie să duci mașina în altă parte.
Dar sunt infirmă!
Nu folosesc mereu un baston la mers. Asta încețoșează ochii oamenilor.
Dar sunt un rezident de bună credință al Camdenului!
Și am avut febră reumatică când eram copil, și oreion.
Tot cred că ar trebui să te muți. Mergi altundeva.
Nu se va mișca. Nu are combustibil suficient.
- Îți aduc eu de la benzinărie. - Nu-mi place carburantul lor!
Nu știu. S-ar putea să meargă. Poate trebuie convinsă.
Îmi fac griji de roți.
Sunt sub protecție divină.
Dacă primesc alt vehicul aș vrea să transfer roțile.
- Ce alt vehicul? - Pot fi miraculoase anvelopele.
N-au mai fost umflate din 1964.
- Ce alt vehicul? - Și m-au costat una de cinci.
Doamnă Shepherd, ați zis de alt vehicul?
Da, o dubă.
Altă dubă?
Model mai nou.
O doamnă catolică a zis că îmi aduce una ca act de caritate.
E doamna Wiggin.
Doar că preferă să rămână anonimă.
Pariez. De ce n-o parchezi în fața casei ei?
- Nu se pune problema. - E suficient spațiu.
- Am vecini! - Și eu.
Deci să nu-i cumpăr alta dubă?
- Fă ce vrei. - Ce?
Domnule Bennett, am rezolvat.
Domnule Bennett.
Soluția ideală ar fi să n-o mai parchez pe stradă.
Poate o șosea.
Și ce vei face?
Cânt după ureche.
Doamnă?
Sunteți acolo?
Nu-i un moment potrivit?
Ai ceva pentru mine?
Târfă rea ce ești!
Târfă murdară!
Vă pot ajuta?
Bună seara, domnule!
M-am trezit în împrejurimi.
Și profit de ocazie să-i aduc complimente lui Margaret.
- Margaret? - O veche prietenă.
Adică doamna Shepherd?
Shepherd e? Foarte bine.
- Cred că doarme. - Desigur.
Vă doresc noapte bună, domnule. Revin când îmi permite programul.
Mulțumesc.
Ești acolo? Scularea!
- Ieși, vrăjitoare bătrână! - Ce vrăjitoare mirositoare!
Haide, scumpo!
Scuzați-mă, băieți.
- Cine mă-ta ești? - Nu contează. Am numărul tău!
Dispăreți! Locuiesc aici și v-am luat numărul!
Aici locuiește o bătrână. Dispăreți!
Doamnă Shepherd?
Doamnă Shepherd, sunteți bine?
Da, cred că da.
Ce-a fost? Sper că nu poliția.
Nu. Au fost bădărani, dar de alegi să stai așa, trebuie să te aștepți la asta.
N-am ales. Am fost aleasă.
Atunci, am stabilit.
Ce crezi?
Nu pot avea mereu grijă de ea. Nu sunt gardianul ei.
Ce se întâmplă cu scrierile?
- Cred c-ar trebui să plece sau... - Sau ce?
Sau să aduc duba în curte unde putem uita de ea.
De fapt, de asta se căsătoresc unii bărbați.
Ca să nu se mai gândească atât de mult la soțiile lor.
- Nu-i rău. - Da, doar că e Proust.
Da.
Și va fi doar pentru câteva luni până decide unde pleacă.
Va fi mai ușor, dar nu-i bunătate.
Nu.
"Bunătatea, sau ce este considerată ca atare,"
"e cea mai egoistă dintre toate virtuțile."
"E în 9 cazuri din 10 indolență de dispoziție."
Nu ai zis tu asta.
Hazlitt. Și e voință. Pură voință.
A știut încă de la început ce-a vrut.
Sufletul în cauză a mărturisit
la Roma în Anul sfânt,
deși nu cred că preotul a înțeles engleza.
Arăt eu ca om ce fură mașini din plăcere?
Copila mea,
ai primit iertare pentru acest păcat.
Chiar eu te-am iertat de câteva ori.
Ai încredere. Iertarea nu e ca un bilet de autobuz.
Nu se termină.
Iisuse.
E odorizant în spatele Fecioarei.
Am crezut că în sfârșit am scăpat de ea.
El e un sfânt.
Ralph era la fel. Unii oameni sunt buni.
- Buni? - Aici e Londra, Ursula. Nimeni nu-i bun.
Da, e adevărat.
Și acum vaca bătrână i-a pus piciorul în prag. E un nebun.
- Cine altcineva ar face-o? - Da.
Noi am putea. Sunt doar fetele.
Pauline.
Sunt doar un actor șomer și nu o știu pe doamnă, dar pot întreba ceva?
- De ce e ea problema lui Alan? - Chiar.
Scumpule, e și ea o ființă.
Doar de asta numai.
Hai să schimbăm subiectul.
Unde să-i găsim lui Alan o fată?
Josephine iar e gravidă.
Nu! Stau și mă gândesc cine naiba-i Josephine.
- Hamsterița. - Iisuse.
Iată-ne.
Tocmai spuneam cât de recunoscătoare va fi.
Da.
Să pun duba în curtea ta?
Nu m-am gândit niciodată la asta.
Nu știu. S-ar putea să nu fie convenabil.
Nu, am reflectat. Credeți-mă, doamnă Shepherd, e în regulă.
Până când vă rezolvați problema.
Nu convenabil pentru tine! Convenabil pentru mine.
Să știi că nu-mi faci o favoare. Am și alte oferte.
Un om de pe trotuar mi-a zis
că dacă merg la sud de râu, voi fi primită cu brațele deschise.
Eram pe cale să-i fac un bine, dar, ca de obicei,
n-a fost fără gânduri de strangulare.
Va veni în curte, da,
dar numai ca o favoare pentru mine.
Asta e.
Ai tras frâna de mână?
Acum o trag.
După care a tras frâna de mână cu așa o determinare
că, precum Excalibur, n-a mai putut fi eliberată.
Ești bine?
Acum se află în curte.
Câteodată o zăresc pe doamna Shepherd rugându-se,
și e rareori un proces liniștit și meditativ.
Am foame și sete de împlinire...
Fervoarea intervenției ei o balansează încoace și încolo.
...posibil primit lumină.
Pentru ce vrea iertare?
Și eu mă rugam când eram tânăr, dar niciodată așa.
Eu n-am făcut nimic, dar ea ce a făcut?
Cine-i bătrâna?
E o prietenă.
Prietenă?
Cineva pe care-l cunosc.
Ciudat.
Da, posibil.
De fapt, trebuie să plec.
Nu rămâi la o cafea?
Nu.
Pa.
Domnule Bennett?
Tânărul acela,
avea cerceluș?
Da.
Să ai grijă.
Va dori să se mute în casă.
A zis maică-mea care a fost la Londra în vizită.
- De ce nu mi-ai zis că e în curte? - Am uitat.
Când am venit mi-a mirosit.
Urât mai miroase.
Acum e în curte.
Urmează casa.
Ce cred vecinii?
Aici e Londra. Nimeni nu crede nimic.
Are legătură cu faptul că a fost călugăriță și nu trebuie să plece.
Au fost contracarați.
O femeie educată să trăiască așa.
Ai grijă ca o iei și tu pe același drum.
Eu?
Nu ai față de masă. Și nici suport pentru hârtie igienică.
Eu aș fi făcut locul ăsta imaculat.
Ai o casă.
N-ai vrea să locuiești aici.
Unde merge la closet?
Are de-a face cu pungi de plastic.
Ce fel de pungi de plastic?
Sper că solide.
- Vrei s-o cunoști? - Nu.
Nu. N-aș ști ce să-i zic fiind așa de educată.
Dă-mi un sărut!
- Când vii? - Curând.
Chestia e că...
Continui să văd mașina în parcare.
E puțin probabil.
Noaptea. Supraveghind.
Îți iei pastilele?
Când nu uit.
Ar trebui să stea într-un azil.
- Unde se duce la closet? - Ți-am zis.
Să aibă grijă cineva de ea.
Un loc unde o spală și o fac să fie prezentabilă.
Sunt surprinsă că o lasă să hoinărească pe străzi.
E ca o poveste, o parabolă...
Bună dimineața.
...în care vinovatul inventează o frază pentru cineva nevinovat...
Bună ziua.
...doar ca să afle că pronunță propriul verdict...
King's Cross, vă rog.
...deoarece mama mea e mai aproape de a fi dusă la azil...
- Ți-ai luat geanta? - Da.
...decât doamna Shepherd.
Îmi lipsește tatăl tău.
Dă-mi un sărut.
L-am întrebat pe Gordon, când era pilot, s-a ridicat deasupra norilor?
- Și s-a înălțat? - Nu-mi amintesc.
Știu că e îndrăgit.
- Pa, Mam. - Pa.
Bună ziua. Iisus Cristos locuiește în casa asta?
Nu. Încearcă în dubă.
Mulțumesc.
Dispari!
Domnule Bennett?
Acei oameni ce vin noaptea târziu,
știu ce sunt.
Iisuse.
Sunt comuniști. Altfel de ce ar veni noaptea?
Ne întoarcem constant în același punct.
Argentina a fost invadatorul. Argentina...
Îmi place nou vehicul.
Nici un semn pe el.
Nici o zgârietură!
Cum te cheamă acum, Margaret?
Mă cheamă Mary! Pleacă!
Mary te cheamă acum? Mary și mai cum?
- Voi suna la poliție! - Suni la poliție?
Nu cred că o vei face, căcăstoare cu două fețe ce ești.
Că n-ai făcut asta, n-ai sunat la poliție.
Apropo, cred că trebuie să faci altă contribuție.
Vă pot ajuta? Ce-i cu zgomotul ăsta?
Niciun zgomot, domnule.
Margaret și eu rememoram niște amintiri.
Nu mai îmi spune "Margaret". E un nume păcătos.
Ai mai fost și înainte.
Desigur, asta nu e duba, nu?
Și-a luat alta.
Ce amabil din partea dumneavoastră.
O femeie fără adăpost.
Un suflet ingrat.
Și nu supra-salubru.
Pa, Margaret.
Parcă ziceai că te cheamă Mary.
- Da. - Și el de ce îți zice Margaret?
A băut prea mult pe stomacul gol.
E numele tău? Mary Shepherd.
Supusă Bisericii romano-catolice.
Evident că nu-i numele ei.
Dar deși au trecut mulți ani de când a adus duba în curte,
sunt prea politicos să întreb cine e,
și ce dorește acest tip la intervale regulate de timp
de vine s-o piseze la cap lângă dubă.
Cred că are legătură cu muzica.
Dar e vorba de zgomot, sau muzica în sine?
Pot auzi muzica.
O pot auzi!
De ce trebuie să asculți asta?
O pot auzi!
De ce nu-ți place muzica? Că doar ai cântat la pian.
De unde știi asta?
Tu mi-ai zis.
N-am zis că nu-mi place. Doar că nu vreau s-o aud!
Va vorbi acum?
Va explica?
Nu explică niciodată.
Poate că ar trebui.
Eu...
Am fost lăsată singură într-o cameră la mănăstire.
În mod normal nu lasă novicii singuri.
Și era un pian acolo.
L-am încercat și era deschis.
Necesită acordare.
Câteva note erau moarte.
Dar suna mai frumos decât orice pian la care cântasem.
Și apoi,
brusc, a intrat stăpâna novicilor.
S-a furișat, pentru că n-am auzit-o. A zis...
E voia Domnului.
Asta voia Dumnezeu. Și mi s-a mai spus asta.
Și nu argumenta.
Am zis,
n-aș putea să cânt niște imnuri?
Și a zis că am argumentat.
Și că nu pot deveni călugăriță.
Așa că, cu o simetrie dureroasă,
mama mea ajunge într-un azil în Weston-super-Mare
în timp ce omoloaga sa în paragină locuiește în curtea mea.
S-o internez pe mama la azil o văd ca pe un fel de eșec.
Și tot eșec e și că i-am dat celeilalte o casă.
Iisuse.
Și-a luat o mașină cu trei roți.
Unde o vei parca?
În parcarea rezidenților.
- Dar nu ai permis. - Ba da. L-am luat ieri.
Nu mi-ai zis niciodată.
Ai fi obiectat dacă ți-aș fi spus.
Ai asigurat-o?
N-am nevoie s-o asigur. E ca și duba, asigurată în rai.
Cine plătește dacă ai un accident, Papa?
Nu voi avea un accident.
Dacă dai peste ceva?
Nu dau peste nimic. Sunt șofer experimentat.
Am condus ambulanțe pe vreme de criză.
Dacă intră cineva în tine?
Doamnă Shepherd, dacă intră cineva în tine?
Ce treabă ai tu să zici asta?
De ce ai zis asta? Nu va da nimeni peste mine!
Unde-s cheile?
- Ce chei? - Cheile mașinii. Le-am pus jos.
Nu le-am luat.
- Trebuie să le fi luat. - Nu.
Minți! N-ai vrut să iau mașina și mi-ai luat cheile.
- Nu țipa! - Țip că ești ignorant.
Lumea vine și pleacă toată ziua.
Aș sta mai bine într-un șanț! Dă-mi cheile!
Nu ți-am luat eu cheile!
Ce-i asta în jurul gâtului?
Sunt nenorocitele de chei!
Vă distrați?
N-ar trebui să-ți ceri scuze?
N-am timp.
Îmi cer scuze doar lui Dumnezeu.
E singura dată când am atins-o.
Și nu pentru că m-a făcut mincinos, ci pentru că părea nebună.
Era mama mea.
Mereu o compari cu Mam. Nu sunt la fel.
Nu vreau să apară în aceeași propoziție.
Zilele astea sunt de parcă am fi căsătoriți.
"Ce-ți mai face bătrâna?" zic ei.
Așa spune lumea soției. Bătrâna ta.
Ce-ți mai face bătrâna?
E încă acolo și eu sunt încă aici.
Mama ta a murit, nu?
Nu, și ea e încă acolo.
E într-un azil.
Doar că nu e acolo. De fapt nu-i nicăieri cu gândul.
N-ar trebui să facem asta evident în piesă?
Nu, e informație clasificată.
Acum mulți ani, Mam a vrut s-o interneze la azil pe doamna Shepherd.
Dar încă e în libertate.
Desigur, dacă e acolo sau nu, nu știe nimeni.
Domnule Bennett!
Nu vreau ca mașina cu trei roți să stea în stradă.
Dacă împingi duba în fața geamului,
aș putea băga în curte și Reliant-ul.
Are spațiu suficient.
Să am și duba și Reliant-ul?
Am primit îndrumare că aici ar trebui să fie.
Ca să nu fie vandalizată.
Îndrumare de la cine?
Nu am voie să spun.
Îmi voi contacta noua asistentă socială.
Pentru ce? Ai zis mereu că n-ai nevoie de ea.
Am îndrumare că ar putea ajuta.
Nu vreau o mașină uzată.
- Mary zice. - Mary și mai cum?
Mary.
Doamna dumneavoastră din dubă.
Nu știați că o cheamă Mary?
Ba da. Dar eu îi zic mereu doamna Shepherd.
Cu toții avem nume.
Dacă o strigi pe nume și ea la fel,
"Alan", "Mary",
ați putea să ajungeți mai ușor la un acord.
Să ajung la un acord? Nu se poate.
Cum faci asta cu cineva
care se conversează cu Fecioara Maria?
Poți ajunge la un acord cu Isaiah Berlin,
care, în comparație cu doamna Shepherd, vorbește puțin.
Nu poți ajunge la un acord cu ea.
Alan, ești ostil?
Realizez că e un progres de învățare abrupt pentru tine.
Nu, nu e.
Nici n-am fost într-un progres de învățare.
Sunt într-un progres de învățare
la fel de mult precum schiez pe pantele din Zermatt.
Și apropo, n-o cheamă Mary.
Unii oameni îi zic Margaret.
Cred că nici măcar n-o cheamă Shepherd.
Eu o am aici ca Mary.
Da, și ca o persoană rațională.
Bună!
Mami!
Mă întorc în juma' de oră.
Bună, Margaret.
Binecuvântată fii Maria, plină de grație, Domnul e cu tine.
Binecuvântată ești tu printre femei și fructul pântecului tău.
Ce faci aici? Haide!
Ce s-a întâmplat cu Stirling Moss?
N-am mai văzut-o recent la volan.
Și-a luat o binemeritată vacanță. Posibil departamentul Dordogne.
- Pe bune? - Pauline.
Mașina ei e aici.
Dar n-am mai văzut-o pe ea. Mă întreb dacă e în regulă.
Greșesc dacă zic
că acea largă pată de pe rochia ei denotă incontinență?
Nu cred că e o declarație de modă.
Scumpule.
Cred că speri că într-una din zile să plece.
Să nu crezi asta.
Asta se întâmplă la teatru. În viață, mergând în jos e o slujbă în urcare.
Ce mai face mama ta?
La fel. Stă. Zâmbește. Doarme.
Ești bine?
Eu? Da, de ce? Mă duc la teatru.
- Nu ești supărat de piesă? - Nu.
Am citit o recenzie bună zilele trecute.
- Mi s-a spus că toate au fost bune. - Sunt sigur de asta.
Ne-a plăcut.
Deși n-am realizat că urma să fii tu și nimeni altcineva.
Da. E un monolog.
Bănuiesc că da.
Sunt uimit cum de ți-ai amintit.
Recenzia citită a fost deosebit de perceptivă despre tine.
Serios? Ce zice?
Că nu te-ai putut hotărî.
- Legat de ce? - De orice.
Adică într-un mod bun!
Mulțumesc.
De fapt, nici eu nu mi-am dat seama. Despre ce-a fost vorba?
El, ca de obicei. Nu iese curat.
- Despre ce? - Despre ce crezi?
Și când am coborât din nou, ea stătea acolo cu haina și pălăria pe ea.
A zis: "Graham, singurul țel în viață e să fii tu fericit."
Și execută 45.
"Dacă aș fi crezut că moartea mea te-ar fi înveselit, aș face-o."
Începe.
Am zis: "Mam,
"moartea ta nu mă va înveseli. Din contră chiar."
"Mă va face nefericit. Oricum, Mam, nu vei muri."
A zis: "Nu, nu voi muri."
"Mă voi mărita. Luna de miere e în Tenerife."
"Ia o pastilă."
Pentru a nu știu câta oară mă întorceam cu bicicleta de la teatru
unde vorbisem despre mama mea.
Cel puțin știu unde e mama.
Doamnă Shepherd.
Doamnă Shepherd?
Nu-mi place.
- Uită-te înăuntru. - Nu.
- Ți-e teamă? - Nu.
Nu de corp.
Mi-e teamă că va fi finalul poveștii și va trebui s-o scriu.
Acum a plecat.
Pot inventa.
Libertate narativă.
Doamnă Shepherd.
- Doamnă Shepherd? - Intră.
Ce faci? Te uiți la lucrurile mele?
Am crezut că ești bolnavă sau ai murit.
- Moartă? Eu? - Mi-am făcut griji.
Ești băgăcios!
Nu te-am văzut. Îmi pare rău.
N-am murit! Vei afla când am să mor.
Îmi pare rău.
Moartă? Eu? N-o să mor rapid, îți spun eu.
Moartă?
Mă faci să râd.
N-a murit atunci și nici mama mea.
Dar odată cu trecerea timpului amândouă au început să se ofilească.
După cum poți aprecia, e dificil să ai o istorie.
Dar ea n-a fost fumătoare?
- Nu. - N-a fumat și n-a băut.
O femeie foarte sănătoasă.
Credeți?
E o femeie ce și-a rupt șoldul.
Și desigur, dacă era cineva mai tânăr și în circumstanțe mai bune,
i-am da antibiotice.
Dar la vârsta mamei dumneavoastră, și în starea ei mintală,
mă întreb dacă este bun.
Ce se va întâmpla dacă nu-i dați antibiotice?
Își poate reveni.
Sau nu.
Sau poate muri.
Nu trebuie să vă reproșați ceva.
Ați făcut
mai mult decât se poate aștepta.
Mulțumesc.
Domnule Bennett.
- Unde ai fost? - Să-mi văd mama.
Cum se simte?
La fel. Nu-și mai amintește de mine.
Nu mă surprinde. Te vede foarte rar.
Vei scrie despre mine?
Nu știu.
N-a zis niciodată așa ceva.
Și?
Te-am auzit. Pe wireless.
Ea știe asta?
Cum să știe? Habar n-are cine e.
Da, asta crezi tu. Îți folosești mama.
Ar trebui să-ți fie rușine.
N-a zis asta.
Nu. Dar de ce n-ar face-o?
Într-un fel sau altul scrii despre ea mereu.
Te folosești de mama ta.
Așa fac scriitorii.
Presupun că eu urmez.
Oricum, acum că ai venit, vreau să fac niște cumpărături.
Trebuie să mergi singură. Încearcă să mergi mai des.
- Merg. - Eu nu te văd niciodată.
Pentru că nu ești în preajmă în mijlocul nopții.
Vreau niște baterii.
Și șerbet de lămâi.
- Domnule Bennett? - Da?
Vrei să mă împingi în susul străzii?
Nu în special.
Ajunge. Întoarce-mă!
Bine.
Cu grijă!
Ești bine?
Cred că da.
Vrei să-ți fac o cană de cafea?
Nu.
Nu, nu te obosi. Vreau doar juma' de cană.
Trebuie să merg la Sfânta Împărtășanie.
- Nu ești pregătită. - Poftim.
E o aniversare și o zi de obligație.
Pentru cine? Un sfânt?
Nu. Un tânăr.
Un fost iubit?
Nu! Cu siguranță nu. Doar cineva...
Cineva care a murit.
Avea în jur de 50 de ani.
Era catolic?
Posibil. Doar că e în purgatoriu. Are nevoie de rugăciunile mele.
Cum îl chema?
Nu rețin numele.
Corpul lui Cristos.
- Da? - Locul în josul străzii.
V-am văzut.
Dumneata ai duba.
Da.
Dificilă femeie.
O catolică.
Una din surori își amintește de ea.
Mi s-a spus că era argumentativă. De asta a trebuit să plece?
Era contestatară.
Mi-a subliniat că tânjea după pian.
Credea mereu că are dreptate.
N-avea dreptate. Dumnezeu are. Sfârșit de poveste.
Oricum, pentru ce vrei să știi?
- E bolnavă. - Cine? Femeia?
Aveți vreo călugăriță ca să vorbească cu ea, s-o ajute la cumpărături?
Nu avem călugărițe pentru cumpărături.
E ordine strictă.
Le-am văzut la cumpărături.
Am văzut-o pe una ieri la Marks & Spencer. Cumpăra bezele.
S-ar putea să vină episcopul.
Îi plac bezelele?
Cine sunteți de veniți să întrebați dacă episcopului îi plac bezelele?
Sunteți comunist?
E bolnavă. E catolică și cred că e pe moarte.
Se pot ruga pentru ea, dar trebuie completat un formular.
Și-ar îmbunătăți comportamentul odată ce n-o mai ajuți.
Asta e experiența mea când vine vorba de invalizi.
Pe aici!
Nu vreau să vă ciocniți cu surorile.
Încă un pachet în drum.
Când voi scrie despre asta, lumea va zice că scriu mult despre rahat.
Dar era mult despre rahat. Rahatul era pe frunte.
Îngrijirea, ce nu-i un cuvânt care-mi place,
e legată de rahat.
- Am vorbit cu Mary. - Sau Margaret.
Sau Margaret.
Doamna Shepherd.
Mi-a zis că n-o încurajați să iasă și să ducă o viață mai folositoare,
și îi puneți obstacole în cale.
N-o încurajez să creadă că poate deveni prim ministru.
O încurajez să meargă la supermarket.
Da. Un îngrijitor va simți adesea că...
Scuzați-mă, vă pot opri? Eu nu sunt îngrijitorul ei.
Urăsc să îngrijesc pe cineva. Urăsc să mă gândesc la asta. Urăsc cuvântul.
Nu-mi pasă. Eu sunt aici, ea acolo. Nu e vorba de nicio îngrijire.
Alan, iar ești ostil.
Dacă ai îngrijit-o pe Mary
singur în toți anii ăștia
îți displace când profesioniștii dau o mână de ajutor?
Nu, îmi displace
când profesioniștii apar din trei în trei luni
și încearcă să-mi spună cum e această femeie,
cu care am conviețuit în ultimii 15 ani.
Cum e?
Mary, așa cum îi zici tu, e bigotă, certăreață, nesinceră,
neiertătoare, egoistă, primitivă, vacă nebună după mașini.
Nu mai vorbesc de excrementele ei zburătoare
și de abilitatea de a scoate afară din bucile ofilite
rahați cu atâta forță de aterizează la un km în spatele dubei
față de presupusul lor punct de ieșire.
Desigur că n-ai zis nimic din astea.
Lumea va crede că e din cauză că ești prea drăguț.
E de fapt pentru că ești prea timid.
Da. Pentru că e vorba de Anglia e bine să fii și timid.
M-ați ajutat foarte mult.
Am să văd dacă pot să-i aduc un doctor.
E un doctor bărbat?
Da.
Nu vreau un bărbat. Nu au o femeie doctoriță?
Doamnă Shepherd, vreau doar să vă iau pulsul.
- Ce mâna? Ai vreo preferință? - Nu.
În mod normal e mai curată de atât.
Doamnă Shepherd, aș vrea să vă duc la spital pentru două zile
ca să vă fac niște analize.
Nu, mereu am avut mare încredere în ceapă.
Da.
Dar nu puteți ajunge departe cu ceapa, din punct de vedere medical.
Nu vrea să meargă la spital.
- De unde știi? - Întreab-o.
Atunci poate merge la Centrul de zi? Poate fi îngrijită acolo.
Și poate rămâne câteva zile.
Nu va merge la Centrul de zi.
Ești sigur?
Ai întrebat-o?
Nu va merge la Centrul de zi. Știu eu asta.
Sigur că merg.
Nu mă vor obliga să rămân?
Nu, îți vor face o baie, îți vor da țoale noi
și îți vor face niște analize.
Mă vor lăsa singură?
- Unde? - În baie.
Știu să-mi fac singură baie. Am câștigat și premii pentru asta.
Da, îmi amintesc.
- Domnule Bennett. - Da?
Nu va arăta ca și cum aș fi fost luată?
Luată unde?
Unde duc lumea pentru că nu e potrivită.
Încă mai fac asta?
Câteodată, dar ai nevoie de multe semnături.
Dar pretind lucruri ca să te ducă câteodată acolo.
Ăsta e pericolul cu rudele. E unul din trucurile lor.
Pot pretinde că e un Centru de zi.
- Nu. - Eu...
Am mai pățit așa ceva odată.
Alan.
Doamnă Shepherd.
Sunt un pic înapoiată cu lucrurile...
Puneți-vă mana în jurul gâtului meu.
Așa.
Nu-mi plac chestiile astea prea mult.
Notez cum, fără să fiu dezgustat,
șoferul ambulanței nu ezită s-o atingă pe doamna Shepherd,
și chiar își pune mâna în jurul ei când o coboară în scaun.
Mai notez cum îi aranjează cu grijă hainele soioase,
trăgând rochia peste genunchi ca semn al modestiei.
Să știi că am să mă întorc.
Nu este lucru ușor.
Vrei să luăm ceva și să spălăm?
De ce? Toate lucrurile mele sunt curate.
Nu-i bolnavă prietena ta?
- Nu. - Nu pleacă?
Doar până la Centrul de zi.
Mereu mă întreabă copiii de ea.
Erau speriați de ea când erau mici.
Unul e în Washington acum, la Banca Mondială.
Cât a trecut? 10 ani?
- Cred că 15. - O viață.
Domnule Bennett.
Asistenta socială a vrut să știe de rudele mele.
N-am vrut să umble vorba și am zis că n-am.
Sunt în plicul ăsta.
Și să ții ascuns.
Știai că și eu am fost șofer pe ambulanță?
În timpul războiului.
L-am cunoscut pe Kensington pe timpul crizei.
Serios?
Scaunul urca cu un lift.
Și în această mică urcare,
când se ridica încet deasupra gardului curții,
exista o noblețe de vagabond la ea.
Arăta ca o câștigătoare abandonată de Premiul Nobel.
Fața ei tuciurie arăta un fel de satisfacție resemnată.
Mai putem s-o facem odată? Aș mai vrea odată cu liftul.
Când vă întoarceți.
Începem.
Miroși drăguț.
- Ești bine? - Da.
Bun.
Gata. Testul M.O.T.
Poftiți.
Bună, Margaret.
14 ani? Trebuie să fii un sfânt.
E o femeie dificilă sora mea. Edith nu vrea s-o primească în casă.
Am ajutat-o cât am putut.
Așa ar fi dorit mama noastră.
Nu sunt un sfânt, doar leneș.
- Știu că a condus ambulanțe. - Da.
Și a fost călugăriță. De două ori. Până au scăpat de ea.
S-au debarasat de ea.
A petrecut un timp la azil.
Banstead.
A fost vina mea.
Nu.
E o femeie dificilă.
Așa certăreață...
V-a certat? Că pe mine mă ceartă.
Am dus-o departe.
Am întemnițat-o.
Azi se numește secție.
A plecat și de acolo.
A scăpat și a ajuns în dubă.
Mai cântă la pian?
Nu.
Asta e trist.
Ați auzit de Cortot?
Alfred Cortot, pianistul virtuos?
Da.
Margaret a fost eleva lui.
A trebuit să meargă la Paris să ia lecții de la el.
Nu era ușor pe vremea aia.
Și obișnuia să exerseze toată ziua.
Dar călugărițele n-au mai lăsat-o.
Testul supunerii.
Am fost veterinar în Africa și când m-am întors terminase cu muzica.
Exersatul a devenit rugă.
A cântat la Proms odată.
Doamnă Shepherd?
Am încercat să vă vizitez.
Nu m-am oprit acolo.
O femeie a zis că parcă mă știe după față. Am fost vreodată în Banstead?
Și nu se mai oprea.
Mi-au dat niște carne tocată și ea a zis:
"Carnea tocată de aici e mai bună ca cea de la Banstead."
Nu știu despre...
Carnea tocată din Banstead, sau din altă parte.
Acolo pun oamenii când nu sunt potriviți.
Arăți drăguț și curat.
Da, de la baie e.
M-au lăsat să mă spăl singură.
M-a mai ajutat o asistentă la final.
Mi-a zis că am ajuns o desfătare.
Ți-am adus astea.
Flori?
Ce-mi trebuie mie flori?
Se ofilesc.
Am suficiente lucruri și fără flori.
Nu ți se oferă des flori.
Cine zice?
Am avut flori mai mari ca astea.
Și cu panglici.
Astea nu se compară.
Muzica.
Cum să o evite lumea?
Am avut-o la vârful degetelor.
Am avut-o în mine.
Aș putea să cânt în întuneric.
A trebuit câteodată.
Și cheile erau
precum camerele.
C major și D minor.
Camere întunecate sau luminoase.
La fel ca o vilă
era pentru mine muzica.
Doar că mă îngrijora,
că a cânta era mai ușor decât a mă ruga.
Și...
Am zis asta și cred că am greșit.
Cui i-ai zis?
Duhovnicului meu.
A zis
că ăsta era alt orificiu prin care se putea târa diavolul.
Așa că a interzis pianul.
Dar a plătit pentru muzică în general.
A zis că dividendele s-ar acumula în ceea ce privește
dezvoltarea spiritului.
Ceea ce au și făcut.
Au crescut.
Ce face mama ta?
La fel.
Tot în comă?
Nu.
Doar doarme un pic.
Așa fac oamenii.
Noapte bună.
Domnule Bennett?
Ia-mă de mână.
E curată.
Am aflat despre viața acestei femei doar după moartea ei.
Ca să-i spun povestea a trebuit să inventez ocazional,
deși n-am putut inventa prea mult.
Și nu inventez când zic că în dimineața următoare,
când zăcea în dubă cu părul spălat,
vine în curte asistenta socială,
aducând haine curate, lenjerie și unguent și bate la ușa dubei.
Nu mai e o dubă.
E un mormânt.
Pot folosi telefonul dumneavoastră?
Desigur.
Chiar și acum, nu mă aventurez în acest mormânt urât mirositor.
Dar mă simt înșelat că descoperirea cadavrului nu mi-a aparținut
și că observând-o de atâta timp
nu am fost primul martor al morții ei.
Acum, în succesiune rapidă,
a venit doctorul, preotul și oamenii de la pompe funebre,
care au făcut ce nu mai făcuse nimeni de 20 de ani.
Și anume, fără pauză
și aparent fără aversiune, au intrat în interiorul dubei.
Dumnezeu s-o odihnească
și să lase lumina perpetuă să strălucească asupra ei.
Prezentați-o lui Dumnezeu Celui Prea Înalt.
A plecat doamna.
El știe. Ia spus ea.
Doar că vicarii trebuie să păstreze tăcerea.
Să nu ajute poliția la anchetele lor.
Știai că e fugară?
Doamna Shepherd?
Doamna oricum îi zici, da.
Staționând la o intersecție,
un tânăr pe motocicletă vine din curbă prea tare
și se izbește de vehiculul ei.
N-a fost vina ei.
Doar că există un băiat mort pe șosea pe care crede că l-a ucis ea.
Anunță poliția? Sau un alt motociclist? Nu.
Pleacă rapid.
Și astfel încalcă legea.
Deci o șantajați.
Sunt polițist, domnule Bennett.
Pensionat, desigur. Noi nu facem astfel de lucruri.
E o reducere față de vehiculul ei anterior.
Toți anii ce a stat în curtea mea era certată cu legea.
O viață, la asta continui să mă gândesc,
o viață care față de a mea e plictisitoare.
Mi-am lăsat gândurile la groapă, unde unul de la pompe funebre era atent.
Nu e o ocupație care să te atragă, lucrul la pompe funebre.
Domnule Bennett. Scuzați-mă.
Trebuie să fiu piesa centrală aici.
Dar am uitat că morții știu totul.
Ar trebui să nu plângi, să nu irosești talentul.
E o idee.
E moartă acum.
Pot să fac ce vreau cu ea.
Da, poți. Sunt moartă. N-ai decât!
Bună.
Acum sunteți doi? E pentru că sunteți în două minți?
- Da. - Nu.
Unde plecați, doamnă Shepherd?
Oare aveți ceva împotrivă dacă duba devine loc de pelerinaj?
- Nu. - Scap de dubă, o dau.
Vindecarea ar putea avea loc și veniturile să meargă spre călugărițe.
Călugărițele? Cu ce te-au ajutat ele?
Nu cu multe, dar când se vor strânge donații
vor realiza ce câștig aș fi fost.
A fost la fel cu Sfânta Bernadette.
Nu și-au dat seama cu ea decât prea târziu.
Pe aici. Vreau să cunoașteți pe cineva.
E ceva ce ați putea face.
Chestia care vreți s-o scrieți, mai umflați-o un pic.
Dacă erau rândurile Melodiei lui Bernadette,
ți-ar aduce un câștig.
De ce nu m-ai lăsat să mor?
Vreau să merg în rai.
O ascensiune.
O transfigurare.
Nu mă ocup eu cu așa ceva.
Iată-te.
E noul meu prieten.
- Salut. - Salut.
E tânărul care s-a izbit de dubă.
Salut.
Am crezut că eu l-am omorât.
Se pare c-a fost vina lui.
Oricum am da-o, avem multe de discutat.
La revedere.
Domnule Bennett?
Da.
M-am mutat în curtea ta pentru trei luni
și am stat 15 ani!
- Domnule Bennett? - Da?
- Știi ce-i asta? - Nu.
E cine râde la urmă.
Voia o ascensiune.
Să-i răspundem rugăciunilor.
Așteaptă, doamnă Mary Teresa Shepherd,
fostă locatară pe Gloucester Crescent 23.
Du-te sus.
Începând ca ceva accidental în viața mea,
a rămas pe margine atât de mult, încât n-a devenit accidental deloc.
Precum fii și fiicele au grijă de părinții lor
luați-o ca pe marcarea timpului în care începe viața lor,
am aflat că nu există marcarea timpului
și că timpul te marchează.
În acomodarea ei și în acomodarea cu ea,
am aflat că au zburat 20 de ani din viața mea.
Această femeie ruinată, iluziile ei,
și încetul rezumat al vieții ei, cu toate permutările de vehicule,
mi-au fost date ca să le înregistrez
precum alții înregistrează călătorii în Afganistan sau Patagonia
sau coapsele unei duzini de femei.
Ai vrut să scriu.
Și n-am avut mult, dar nu contează.
Pentru că ceea ce am învățat,
și poate că m-a învățat ea, e să nu scrii despre tine.
Te găsești acolo.
N-am vrut niciodată să scriu despre ea.
Dacă ar fi fost ceva mai mult în viața ta, n-ar fi trebuit s-o fac.
Poate o voi face acum.
Ce?
Să am ceva mai mult în viața mea.
Voi începe chiar să trăiesc.
O zi bună?
N-a fost rea. Tu?
Au venit astea.
Foarte bine.
- Cobori? - Da.
Ăsta-i sfârșitul poveștii.
S-ar putea face o piesă.
Ce zici?
Acum sunt eu aici, încetează să mai vorbești de unul singur.
Salut.
Salut, Alan.
Bine, încet. Pornim.
- B. - Marcheaz-o.
Bine, dubla 14.
Și, acțiune!
Gloucester Crescent a avut mulți rezidenți notabili,
dar niciunul mai remarcabil decât doamna Mary Shepherd,
căreia îi dedicăm azi această placă memorială.
Doamna M.T. SHEPHERD "Doamna din dubă" 1974-1989
Traducerea și adaptarea: Snake_Eyes
Revizuire: muLineZu